Добре дошли в Зомбиленд.
Връщате се за още? След толкова време?
Какво да кажа, освен "благодаря".
Изборът на зомби развлечения е безкраен и се радвам, че избрахте нас.
Знаете, че ескимосите имат много думи за "сняг".
АПУТ
ПИКСИРПОК
КИМУКСУК
В последните години оцеляхме единствено
защото опознахме кръвожадните си врагове по-добре от себе си.
Откакто се видяхме за последно, зомбитата еволюираха,
затова им дадохме различни имена.
Тази жена е преследвана от най-тъпия вид зомби. Наричаме го "хоумър".
ХОУМЪР
В един свят без ютюб, кой не се е забавлявал с хоумъри?
За жалост за всеки хоумър има по един хокинг.
ХОКИНГ
Като Стивън Хокинг.
Или недотам изтъкнатата му сестра Биътрикс, която също е съобразителна.
Отвори!
Умно момиче.
Добре. Последен вид.
Ей! Какво беше това?
Добре. Този път ще играем на "Кръсти зомбито".
Ехо?
Нинджата. Тих и смъртоносен.
НИНДЖА
Първото нещо, което чуваш, е собственият ти писък.
Представете си колко въодушевени бяхме да разбием зомби шифъра.
Но животът е повече от оцеляване.
Откакто сме изгнаници от нормалния живот, търся място, където да пусна корени.
Талахаси има един лаф: "Действай мащабно или се прибирай вкъщи".
Не е най-характерната му фраза, но ми даде идея.
Защо да не се развихрим
и да се върнем вкъщи?
ЗОМБИЛЕНД: ВТОРИ УДАР
Да живее големият вожд!
Има и по-кофти места за бивак.
Защо той е президент?
От мен щеше да излезе чудесен президент. Ще целувам ръце, ще стискам бебета...
Ще върнеш достойнството на поста. - Благодаря.
Не ставаш. Аз ще съм президент. Номинирам Литъл Рок за вице.
Значи аз ще съм президент, ако те убият зомбита!
Не се сетих за това, когато ти предложих поста, но да.
Имам правило да се наслаждавам на малките неща.
Точно това правехме в Белия дом в началото.
Беше специално време. Превърнахме къщата в дом.
Честит рожден ден!
Стреляй нагоре, не направо. Много добре!
АМНИСТИЯ ЗА УЕСЛИ СНАЙПС
ПРЕЗИДЕНТ ТАЛАХАСИ
С Уичита си създадохме свой домашен рай.
Е, не беше рай, но беше домашен.
Пак ли му падна превръзката на очите? - Не. Аз я махнах.
Зловещо е. Зяпа ни цяла нощ.
Освободил е робите и е спечелил Гражданската война.
Трябва да сме благодарни.
Помниш ли какво стана последния път?
Накара ме да спя на дивана на Линкълн?
По-добре ли е? - Да.
Чудесно.
Толкова те обичам, захарче. - Извинявай.
Разкошна си!
Трябва да ти намерим някого.
Грешиш. Цялата любов, която ми е останала, принадлежи на Зверчето.
Тогава трябва да намерим някого за мен.
Няма да е проблем, стига да си падаш по зомбита.
Какво искаш да кажеш? Няма да си намеря гадже,
да се омъжа и да имам семейство?
Ние сме семейството ти. Едно от три не е зле.
Литъл Рок искаше да напусне гнездото,
а Талахаси не беше най-отзивчивата бащинска фигура.
Литъл Рок!
За добро или зло, ние бяхме семейство.
И за първи път след вируса живеехме на безопасно място.
Всеки ден беше като утрото на Коледа.
Ехо?
Честита Коледа!
Здравей, Тал. - Дядо Коледа.
Какво искаш за Коледа, малката? Пони?
Искам да спреш да ми викаш "малката".
Строго погледнато, наистина си малка.
Аз не съм момиченце. Знаеш ли какво искам?
Пет пари не давам какво искаш.
Ще прозвучи сантиментално,
но онези дни на булевард "Пенсилвания" бяха най-хубавите в живота ми.
Дори преди зомбитата.
Чакай малко.
Боже! Не.
ТОЛКИН
Това е първо издание, а ти си писала вътре.
Ето го името ми. Оплескало е запазената хартия.
Благодаря ти. И твоето също. Не си спряла дотам. Благодаря.
Трогателно.
Не намерих опаковъчна хартия, но не се тревожи.
Направо късай. Няма значение. Това е Тафт.
Бил е дебел президент,
така че има още много, ако ви потрябва опаковъчна хартия.
Кълъмбъс, от теб не получих нищо.
Точно това ми трябваше. Още един пищов.
Не е просто пищов, а Колт 45.
И не какъв да е, принадлежал е на Краля.
На Англия? Дания? Лихтенщайн? - Кралят е само един!
Елвис Арън Пресли - най-великият, живял някога.
Крал на кралете.
Дал пистолета на Никсън, когато дошъл в Белия дом,
а аз го давам на теб, зареден и готов.
Той стрелял с него в задния си двор.
Кралската къща в Мемфис. Разказвал ли съм за Грейсланд?
Само сто пъти. - Някой ден ще отидем там.
Всъщност смятам да пострелям.
Май видях зомбита край Отразяващия басейн.
Идвам с теб. - Ще отида сама.
Коледа е! - Друг път. Седемнайсети ноември е.
Литъл Рок беше на лов за хора на своята възраст.
Работата е там, че имаше такива, но ние ги държахме на разстояние.
Сигурно е гадно да си заклещен в гнездото.
ЖИВИТЕ МЪРТВИ
Това е ужасяващо!
Но напълно нереалистично.
Нищо й няма.
Да не беше ми напомняла на самата мен.
Недей така. Какво има?
Нищо.
Добре. Не мислех да го правя сега, но...
Винаги казваш, че бягам от рисковете,
а напоследък сме в някакъв коловоз,
затова реших, че може да освежим нещата.
Като се оженим?
Аз щях да го кажа въодушевено. - Това диамантът Хоуп ли е?
Надявам се. Искам да станеш Мис Охайо. По-скоро госпожа Охайо.
Не е честно. Знаеш мнението ми.
Какво? - Обсъждали сме го.
Ако съдя по абсурдно болезнения си опит, женените правят само едно.
Карат се? Това и сега го правим. - Развеждат се.
Не знам как ще стане. Къде ще намерим адвокати?
Не знам какво да кажа. - Не казвай нищо. Засега.
Вината е моя. Поставих те натясно.
Помисли си и ми дай отговор, когато си готова.
Всичко ще се нареди, както е било писано.
Здрасти, тиквичке. Какво има? Да не прекали с яйчния пунш?
Лоши новини. - Лоши ли?
Знаеш ли какво неутрализира лошите новини? Добрите новини.
Днес Уичита ще каже... - "Сбогом."
"Скъпи К и Т, кофти ни е, че заминаваме.
Съжалявам, не ни бива в писането. У и ЛР."
"Не ни бива в писането" е много меко казано.
Знаеш, че ще се вкисне заради Зверчето.
Трябвало е да се научи да не се привързва.
Никога не се привързвай. Това е проблемът на Кълъмбъс. Привърза се.
Талахаси си въобрази, че ми е баща. - Да, но имаш късмет, че нямаш гадже.
Виждала ли си го да си чисти ушите? Приготвя се за лягане цял час.
Спри. - Какво? Извинявай.
Не! Спри!
Намасте.
Здрасти.
Заминаването на Уичита ме халоса като снаряд.
След седмици самосъжаление реших,
че шопинг терапията ще ми помогне да я забравя.
Не съм искал веднага да започнем да планираме сватба.
Не съм луд.
Кой се жени през зимата? Напролет? Да!
Макар че косата ми и влагата... - Повече не мога да слушам простотиите ти!
Мина цял месец! - Скърбя.
Давам ти още един ден за хленчене,
после трябва да престанеш.
Идеята ти да си намерим дом ни размекна.
Под "нас" имам предвид теб.
Време е да хващаме пътя. Под "нас" имам предвид себе си.
Там ми е мястото. Самотният вълк.
Ако искаш, заповядай с мен.
Няма да сме тук, когато се върнат. - Няма да се върнат!
Остави на мен. - Не, не, не.
Добре.
Това си го биваше. Гръмна си алкохола.
ПРАВИЛО ДВЕ ДВОЕН УДАР
Не е зле, а?
Не е зле, но не е УНЗНГ.
УБИЙСТВО НА ГОДИНАТА
УНЗНГ е "убийство на зомби на годината".
Като наркоман в търсене на по-силна дрога,
Талахаси не се задоволи с Убийство на седмицата.
Ако следите резултата, този приз спечели Дейв Сандерман от Айова.
Не яжте бонбони, докато гледате.
Пукни, зомби!
Свиня!
Честито, Дейв.
УДАР НА СЕДМИЦАТА
Не съм ти казвал това. Не съм го казвал на никого.
В жилите ми тече индианска кръв.
В момента ли? - Да, в момента.
От племето Блекфут. Най-свободните хора в историята.
В средата на 19 век скитали в полята. Без къщи, без закони и притежания.
Без вождове да ги контролират, без съпруги да ги командват.
Слушали само...
...зова на бизоните.
Те преследвали бизоните
и ги водели към ръба на скала, за да паднат и намерят смъртта си.
Великият скок на бизона.
Не знам защо не съм казвал на никого за произхода си.
Вероятно защото е свещена тайна.
Ти си първият бледолик, на когото имам доверие,
защото винаги си бил до мен. Загрижен си и ме изслушваш.
Ако прожекцията не е 4Д,
няма за разберете колко ужасно смърди Зомбиленд.
Затова толкова обичам свещи.
Днес може да взема "джинджифилова захар" или "бахамски бриз".
Майчице! Прости ми! Кожата е изкуствена!
Извинявай. Помислих те за...
Взе ме за зомби? - Да.
Дори не ям месо. Вегетарианка съм. Всъщност веган.
Извинявай. Аз съм Кълъмбъс. - Мадисън.
Приятно ми е. - На мен също.
Прегръдка. Толкова скоро. Здравей.
Приятно е да докосна човек.
Все едно ме няма. - Ще ми върнеш ли тялото?
Съжалявам. Това е Талахаси. Тя се казва Мадисън.
Това баща ти ли е?
За бога! Аз съм малко по-възрастният му и по-красив приятел.
Сладко. - Тук ли живееш?
Не, Пол Бларт. Живея във фризера на "Пинкбери".
Държи зомбитата надалеч, но е ужасно студено.
Хрумва ли ти да го изключиш?
Не намерих копчето. Надявах се токът да спре.
Невероятно е. Докато вали, язовирите ни зареждат.
Явно не и с мозък.
Струва ми се, че ме съдиш. Усещам неприязън от твоя страна.
Нима? - Ето пак!
И аз го видях. - Обидно е.
Ако искаш да знаеш, умея да оцелявам.
Нося лют спрей постоянно. И бягам много, много бързо.
Може би защото ходех на йога.
Кардио фитнес! Извинявай. И аз го правя.
Това е първото ми правило. Ще ме вземеш за задръстен, но имам списък с правила за оцеляване.
Сериозно? - Да!
Аз също!
Имаш правила за оцеляване?
Всъщност моето е да стоя във фризера.
Ние имаме лагер надолу по улицата. В Белия дом.
В Белия дом?! - Ще дойдеш ли с нас?
С удоволствие. - Супер!
Колко правила имаш?
Интересуват ли те? - Искам да ги чуя.
Второто е "двоен удар". - Двоен удар?
Да. - Ще те прасна два пъти.
Уцели ме.
Убит съм.
Знам какво си мислите. Това момиче не е мой тип,
но Уичита разби сърцето ми
и е приятно да говоря с жена, която мирише на свещи, а не на уиски и барут.
Уичита и Литъл Рок заминаха. Останахме само ние - ергените.
Той постоянно разхвърля.
Така стигаме до правило 53 "мокри кърпички".
ПРАВИЛО 53 МОКРИ КЪРПИЧКИ
Да.
Не мога да повярвам, че помниш всичко това. - Благодаря.
Невероятно е. - Благодаря.
Ти си късметлия. - Какво?
Намерил си такъв умник да се грижи за теб.
Повечето хора на твоята възраст остават сами,
което е много тъжно.
Да, извадих късмет.
Свиквам съвещание в Овалния кабинет. - Добре.
Не мога да повярвам, че сме в Белия дом! Каква тотална случайност!
Трябва да я разкараш.
Знаеш ли защо е жива?
Защото зомбитата ядат мозък, а тя си няма!
Няма значение. По изгрев хващам пътя.
Кълъмбъс? - Да?
Ще ме разведеш ли наоколо?
Това е Овалният кабинет!
Защо му викат така?
Готова ли си? - А ти?
Готов съм. - И аз.
Супер. - Също.
Да вървим. - Той е смешен.
Да, постарай се да не говориш с него. - Добре.
Основната атракция.
Спалнята на Линкълн. Линкълн никога не е спал тук.
Не исках да разглеждам, глупчо. - Какво?
Здрасти.
Какво има? - Не знам.
Не мислиш ли, че съм хубава? - Много си хубава.
Като "Момичето от апартамент 406".
Само че се чувствам малко виновен.
Заради Христос?
Знам как да Го заблудим.
Не. Моля те, не мога. - Живея сама във фризер от години!
Ако не се навиеш, ще стисна зъби и ще оправя дъртака.
Добре.
Толкова си секси! - От влагата е.
О, да!
О, боже!
Награбиха се и пак не млъкват.
Да!
По дяволите.
Старата кремъклийка на Вашингтон.
Подарък на Айзенхауер от японския император.
Печелиш.
Чух странен шум. - И аз чувам странни шумове.
Да, чул си ни да правим секс.
Първо правило.
КАРДИО ФИТНЕС
За нея е правило 32.
ЦЕНИ МАЛКИТЕ НЕЩА
Какво?
Готов ли си?
Влизай! - Хайде!
Да му се не види!
Мамка му!
Скъпи, прибрах се.
Ти се върна! Е, все тая. Радвам се.
Дойдох само за оръжия.
В един сутринта? - След месец отсъствие?
Литъл Рок изчезна.
ПЕЧАТ "МАУНТИН ДЮ" НА ПРЕЗИДЕНТА НА САЩ
Беше страхотно. Отново бяхме на път.
И ние тук си прекарахме добре.
Сприятелихме се с нов човек. Едно момче.
Малко по-голям от Литъл Рок, от Бъркли.
Бъркли?
Бъркли ли каза? - Да.
Шибания Бъркли?
Свири на китара.
Млъкни веднага! Знам какво ще кажеш.
Тя ходи с музикант!
Стига де. Не мислиш ли, че преиграваш?
Да, възможно е да преигравам. Извинявай. Прав си.
Продължавай.
Той е пацифист.
Оцелял заради правилото си да избягва конфликти. Като Ганди.
Не!
Скапаняци с чорапи и сандали!
Скапани баскетболни топки!
Нямам нищо против пацифистите.
Само искам да ги смеля от бой.
Имаш прекрасен глас.
Много благодаря. - Да.
Чувал ли си за Грейсланд?
Елвис е бил измамник. Копирал е чернокожите.
Винаги съм искала да отида там.
Аз също.
В Грейсланд ще е хубаво. - Сигурно.
Бях категорична, че идеята е тъпа и направих нещо, което не съм правила.
Казах й "не". Може да се сетите какво стана после.
Остави бележка и хвана пътя.
Само аз ли виждам иронията?
Тревожа се.
Пътят е дълъг, а те имат само една китара.
И нямат намерение да я размахват срещу някого, защото той е хипи.
Трябва да трепе умрели, не да ги следва. - Мили боже.
Навън става нещо. - Какво?
Бъркли ни разказа за нови зомбита, които са по-силни, по-бързи,
по-смъртоносни и по-адаптивни.
Извинявай, но това е измислица. Ако искаш да дойдем, просто попитай.
Върнах се само за оръжията. - Я стига! Добре, ще дойдем.
Ти си виновен! - Аз ли?
Ако не я беше отблъснал... - Не е вярно.
Да, аз избягах от него, но тя избяга от теб.
Какво?
Имаш добри намерения, но си малко властен.
Аз ли съм властен? - Тя вече не е дете.
Да, вече не е дете, но ми се струва, че има нужда от нас.
Все тая. Отиваме да я вземем.
Потегляме призори.
Щом е в безопасност, тръгвам по свой път.
Не се сбогува, просто...
Не ме бива. - Само бележка.
Знам. Спомена го в бележката.
Аз...
Може малко да съм преиграла.
Предложението за брак ме стресна.
Знаеш какво се опитвам да кажа.
О, боже. Съжалявам.
Знаеш колко ми е трудно.
Мразя жените, които постоянно се извиняват без причина,
но в този случай наистина съжалявам.
Благодаря. Значи много за мен.
Не знам. Може би това е
повратна точка за нас.
Може би.
Кълъмбъс, връщаш ли се в леглото?
Майко мила.
Леле!
Радвам се, че си поговорихме. Наистина е повратна точка.
Здравей.
Това сестра ти ли е? - Мамка му.
Нямаш нужда от помощ. - Не, нямам.
Зверчето се върна!
Нямам търпение да хвана волана...
Какво е това?
Не, не, не!
Скапаният миниван няма да помирише Грейсланд!
Там живее най-великият автомобил - кадилак "Флитууд" от 1955 г.
Само истински мъж може да кара розов кадилак.
Това е мое правило.
САМО МЪЖ НА МЯСТО КАРА РОЗОВ...
Размислих. Правилата са за женчовците.
Нищо лично. - Как може да не е лично?
Прав си. Лично е. - Хайде. Всичко ще бъде наред.
Дори Талахаси не гледа зъбите на харизан кон.
Колите с работещи акумулатори са рядкост в наши дни
заради годините на занемаряване и ръжда.
Здраво огледало.
Вече не можем да подбираме.
Дръпни се. - Добре.
Добре.
Не се е случило.
Ще отворя. - Недей. Ще се возя отзад.
Хванах го.
Идвам!
Що за идиотщина?
Мамка му! - Какво?
Здравей.
В приют за кучета ли ще я оставим?
Тя е човешко същество. Няма да я зарежа сама.
Не можем да зарежем гаджето на Кълъмбъс.
Миниван! Яко.
Не чувствам вина. Ти ме заряза.
Бързо се съвзе. - Благодаря.
Ще ми помогнеш ли?
Остави на мен. - Добре.
Тежат. Благодаря. - Няма проблем.
Качвай се. - Много си мил.
ПРАВИЛО СЕДЕМ ПЪТУВАЙ С МАЛКО БАГАЖ
Макапиту, Асковатея, Сунакакао...
Гърч ли получи?
Изброявам индиански имена. Млъкни или се връщаш във фризера.
Добре.
Забравих да ти кажа. Запознахме се в мола.
Да, там живеех.
Като в "Зората на мъртвите".
Ако не се лъжа, това е постакрополипсис.
Беше тъжно, когато ни връхлетя Акрополът. - Знам.
Мадисън, напомни ми. Когато се запознахме, ти открадна ли ми колата?
Не. Когато се запознахме, ти казах, че си много умен.
Да. - И после спах с теб.
Така е.
Пътешествие! Потегляме!
Ще бъде дълго пътуване.
Обичам мириса на барут сутрин.
Аз предпочитам масло от пачули.
Случайно да имаш трева?
Винаги съм искала яко да се напуша.
Приличам ли на човек, който носи трева?
Ами аз... Извинявай. - Да!
Естествено! Обичам трева. - Хвана ме.
Погледни ме. - Да.
Исках да ти кажа, че се радвам да не съм единствената жена.
Да.
Може да си говорим за гаджета.
За рецепти. - За пръстени.
Майчице!
Мили боже. - Мамка му.
Знам.
Намерих го в нощното шкафче. Май е бил на първата дама.
Знаеш ли? Мисля, че си права. Принадлежал е на първата... дама.
Бил е поднесен на първата дама, но тя студено го отблъснала.
Що за идиотка ще върне такъв пръстен?
Може би не е искала да се чувства в капан.
Окована.
Вързана за нещо неподвижно.
ПРАВИЛО 4 КОЛАНИ
Мамка му! Добре ли си? - Гадост!
Забравих правилото.
Значи знае правилата?
Казах й няколко.
Седемдесет и три. Има ли още? - Не. Това са.
Трябва да проверя. - Прекарали сте много време заедно.
Колко сладко.
Хубава двойка сте.
Изглежда обещаващо.
ПРАВИЛО ОСЕМНАЙСЕТ РАЗКЪРШИ КРАКАТА
Толкова е гъвкав.
Това му е най-хубавото. Огъва се.
Когато приключиш... - Какво?
Не! Няма начин. Без такива.
Знаеш мнението ми за клоуните.
Не тази. - А коя?
Тази.
Добре изглежда.
Може ли да погледна?
Може ли?
Заповядай.
Да.
Старецът изглежда миниатюрен.
Това виждаш ли го?
Забравих ти името. Мъничък си!
Сега не си. Сега си.
Малък. Голям. Малък.
Очарователна е. - Да. Късметлия съм.
Малък. Голям. Малък.
Преиграваш.
С Мадисън нямаме връзка.
Стечение на обстоятелствата и липса на избор.
Важи и за нас. - Кое?
Обстоятелства и липса на избор. - Наистина ли го мислиш?
С нея сте сродни души. Споделяте задълбочени мисли.
Може наистина да сме сродни души. Тя е мила.
Аз също съм мил, а ти си зла.
Не съм зла. - Вярно е.
Сестра ми изчезна.
Може да е мъртва, а ти чукаш вечната колежанка.
Ще бъда зла колкото искам. - Не съм с удобни обувки.
Вземи от моите сандали. - Сериозно?
Шегуваш се. Всички сте много саркастични.
Да, те не са добри хора. Избягвай ги.
Да.
Игнорирай ни. - В името на Бога, да!
Видя ли? Зла си.
Супер!
Това е друго нещо!
Най-после ще пътуваме със стил.
Бях на купон с "Три Дорс Даун" в такъв автобус и...
Мамка му!
Какво?
Ставаме все по-добри. - Кълъмбъс.
Талахаси.
Капакът е 12 часа, багажникът е шест. Ще бъдеш очите ни.
Не се тревожете.
Те се боят от нас повече, отколкото ние от тях.
Това изобщо не е вярно.
Какво да правя аз?
Знаеш пирамидите на мажоретките. - Да.
В основата има трима души. - Да.
Не ми пука какво ще правиш, само не ми се пречкай.
На осем часа!
Предницата ли беше дванайсет? Извинявай! Два часа!
Единайсет! Седем и половина!
Шест часа!
Аз го поемам.
Един и петнайсет.
Един и двайсет... Не знам. Отиде натам.
Защо крещите числа? - Единайсет!
Дванайсет! - Шест!
Два часа!
Осем.
Шест часа. - По дяволите.
Един. Шест и половина.
Десет! Осем!
Осем часа! Осем! - Мамка му.
Мамка му!
Ужас! - Благодаря ти.
Няма защо.
Един часа!
Два и половина! Три! Един!
Аз поемам три.
Точно навреме, Кълъмбъс.
Един! Десет и половина!
Единайсет!
Всъщност това е хоумър.
Зарежете го. Не си хабете куршумите. - Хокинг!
Хокинг! - Какво? Мамка му!
Опитва се да ме захапе. - Нинджа!
Мили боже!
Ти ме спаси!
Нищо особено.
На един часа. - Извинете ме.
Не сме приключили.
Какво?
ВТОРО ПРАВИЛО ДВОЕН УДАР
Ще ми бягаш, а?
Това ни беше първият Т-800, кръстен на самия Терминатор.
Тал? - Да.
Т-800 са мутирали зомбита.
По-силни, по-смъртоносни и по-трудни за убиване.
Едно плюс едно пак е две, нали?
ТРОЕН УДАР, ЧЕТВОРЕН, ШЕСТОРЕН...
ВТОРО ПРАВИЛО КОЛКОТО УДАРА ТРЯБВАТ
Те бяха съвършени хищници на върха на хранителната верига.
Решителни и неумолими. Също като Терминатора,
щом набележат мишена, не се спират пред нищо, за да докопат плячката.
Какво е това?
Когато видяхме Т-800, се разтревожихме повече,
защото знаехме, че Литъл Рок е някъде там с едно хипи и една китара.
Тази песен е жестока.
Ти ли я написа?
Глупав ли беше въпросът?
Бях на 11 години, когато ни превзеха. - Не е глупав.
Засмях се, защото си помисли, че ще изпея кавър.
Моя е.
Ако тази ти харесва, ще се влюбиш в следващата,
но не съм я завършил, бъди снизходителна.
ИИСУС ЩЕ ТЕ СПАСИ
Стихотворение от Талахаси.
Пътуваме за Грейсланд със стил и заряд.
Понтиакът "Транс Спорт" да ме целуне отзад.
Напред!
Да видим Краля и да си върнем Литъл Рок.
Колата ни току-що стана... - По-къса.
ГУМИТЕ ЩЕ ПОСТРАДАТ
Да вземем клоунския бус.
Не, не, не! Без мен! Никакви клоуни.
Когато честта е дълбоко накърнена, както е нашата сега,
древните воини-самураи трябвало да извършат сепуко -
ритуално самоубийство чрез изкормване.
Мама имаше такава кола.
Моята също. - И моята.
Скапани миниванове.
Отново на път.
Винаги съм искала да основа компания
за превоз от непознати за непознати срещу пари.
Ако си много пиян и някой трябва да те откара,
отваряш сайта и наемаш непознат за шофьор,
а той те вози навсякъде.
И после те убива.
Да. - Ще носят дъвки и близалки.
Така ме учеха нашите.
"Ако непознат ти предложи дъвка, качвай се в колата му." Страхотна идея.
Ще можеш да ги оценяваш по точкова система.
Ако се опитат да те убият, получават нула.
Ако не се опитат да те убият, получават пет точки.
Мисля, че идеята е много добра.
Не виждам как нещо може да се обърка. - Таксиметровата индустрия е опорочена.
Добре ли си?
Цялата горя. - Така ли?
Свикнала съм във фризера. Трябва да се съблека.
Да, в това има логика.
Чувствам се странно. Езикът ми...
Езикът ми...
Шефе, най-добре отбий.
Не. - Отбий.
Не. Напредваме. - Отбий!
Да, да. - Добре, добре, добре.
Драйфа.
Не знам. Може пък да оцелее.
Ти си този, който все опява да не поемаме рискове.
Кой ще има честта?
Аз нямам нищо против, но не искам да ме сметнете за егоист.
Тя е живо, мислещо същество! Добре де, живо същество.
Знам, че сте влюбени,
но след две минути тя ще се превърне
в зомби, а не в динозавър! Така е правилно.
Когато обичаш някого, го гръмваш в муцуната, за да не стане човекоядно чудовище.
Знам. - Тя има право.
Може би е време ти да бъдеш смелият тостер.
Казват, че когато се случи нещо лошо, имаш три варианта.
Да го оставиш да те обсеби, унищожи или направи силен.
Време е да обясня на Лени за зайците.
Не! Не тръгвай след мен! - Мадисън, моля те!
Мадисън, моля те! - Не ме наранявай!
Не! - Чакай! Чуй ме!
Моля те, стой! - Не!
Почакай, Мадисън! - Аз съм чудовище.
Чудовище! - Моля те.
Знам, че не се познаваме много добре.
Е, опознахме се в библейския смисъл. Мисля, че си чудесен човек.
Но не точно сега.
Съжалявам.
Благодаря.
Може ли да...
Съжалявам. - Добре. Да тръгваме.
СЕДМО ПРАВИЛО ПЪТУВАЙ С МАЛКО БАГАЖ
Няма да лъжа, че съм съсипан заради станалото, но...
...наистина съжалявам.
Тя не го заслужаваше. - Благодаря.
Благодаря. - Прав е.
Това е ужасна смърт, дори за...
Я стига! Казва се Мадисън. Знаеш го.
Да, добре. Казва се Мадисън. Поне се казваше Мадисън.
И беше истинска личност.
Имаше сложни чувства, емоции и интереси.
Обичаше делфини и дъги. И двойни дъги.
Съгласна съм. Тъжно е.
Не съм желала смъртта й.
И какво искаш? - Да намеря сестра си.
Аз също.
Хубаво.
Идеално. Страхотно. - Великолепно.
Ще бъде дълго пътуване.
МЕМФИС - ГРЕЙСЛАНД
ГРЕЙСЛАНД
Пристигнахме.
Не бъди груб, защото съм те събудил, но пристигнахме.
Мили боже.
Майчице!
Всеки избор, който съм правил в живота си, ме е водил към това място -
булевард "Елвис Пресли" 3764.
Чувствам се като фенка от 1954 година.
Ето го и...
Не.
Не, не, не!
Ако имаш нужда да останеш сам...
О, боже. Не и Грейсланд!
Зверчето го няма.
Нито Литъл Рок. - Нито Литъл Рок.
Не може ли да ми провърви поне веднъж в този проклет живот?
Не само ти си разстроен.
Карай. Просто карай.
Да се махаме оттук.
Грейсланд беше купчина камъни.
Литъл Рок я нямаше, а ние не знаехме какво да предприемем.
Но понякога трябва просто да следваш знаците.
Когато Зомбиленд ти сервира лимони...
ХОТЕЛ "ХРЪТКАТА"
Погледни на единайсет часа.
Какво?
Мотел "Хрътката". Това е някаква измишльотина.
Зверчето! - Литъл Рок!
Проклятие!
За място, което не е Грейсланд, това прилича много на Грейсланд.
Така е. - Да се разделим. Тръгвам натам.
Не, аз ще говоря с нея.
Сестри сме. Вие останете тук. - Добре.
Малко уважение. - Той е мъртъв. Вероятно.
За теб.
Унизително е. - Не го правиш за мен.
Знам.
Добре.
Дърпай! - Мирише на умряло мокро куче.
Не го правиш както трябва.
Извинявай.
Боже! Не е истина.
Невероятно.
Паснаха ми идеално. Чувствам се като Пепеляшка на бала.
Завиждаш ли, че нося същия номер обувки като Елвис?
Не, пък и това не са неговите обувки.
ОБУВКИТЕ НА ЕЛВИС
Извинявай.
Литъл Рок?
Започвай да говориш! - Първо ти.
Казвам се Талахаси. - Невада.
Коя част? - Само Невада ти стига.
Какво търсиш в "Хрътката"?
Падам си по Краля.
Не стреляй по приятелката ми!
Има ли още някого? - Не, само ние сме.
Цивилизовани хора сме. Да оставим оръжията.
Защо носиш обувките на Елвис?
Удобни са.
Тук ли живееш? - Да.
Колата отпред и момичето, което я караше...
Замина. Тя и онзи позьор гаджето й.
Бъркли.
Заминаха преди дни,
а не трябваше. Навън не е безопасно.
По дяволите. - Защо не взеха Зверчето?
Според него била буржоазна. - Ще пречукам пръдльото!
Имаш късмет, че аз не направих същото. Бях на ей толкова да те мърия.
Какво да го направиш?
Да го мърия.
Значи да убиеш някого, защото го вземеш за зомби.
Така умрял Бил Мъри.
Кой е Бил Мъри? Нямам представа.
О, актьорът! Много тъжно. Не че чета "Върайъти".
Съжалявам, ако си го познавала. И ако не си.
Смъртта е тъжна, но това звучи като легенда.
Истина е. - Съмнявам се. Странно е.
Едно ще ти кажа за Мъри. Ако разбера кой го е очистил, ще го очистя.
Аз също, но първо ти.
Не го слушай. Убил е повече звезди от кокаина.
Момичето каза ли къде отива?
Не, но онзи идиот Бъркли само за това говореше.
Вавилон е комуна. Безопасно място, защитено от всички страни.
Всички са пацифисти. Няма оръжия и насилие.
И е пълно с млади хора. Поколението Z живее в хармония.
Звучи страхотно.
Знам, че мечтаеше за Грейсланд, но това е много, много по-хубаво.
Отлично копие на Стаята на джунглата, където Краля записа последните си албуми.
"От булевард "Елвис Пресли", Мемфис, Тенеси, и...
"Муди Блу".
Познаваш Елвис.
Всеки фен на Краля има история.
Каква е твоята?
Мама ме заведе на концерт като малък. Имаше нещо у него.
Осанката, музиката... - Бедрата и задника.
Бях на десет, но Елвис имаше по нещо за всеки.
По-късно в гимназията приятелят ми Франки Хамънд каза:
"Имитирай Елвис".
Отговорих: "В библиотеката сме. Ще вдигна врява".
Той ме убеди и започна да барабани с молива, а аз станах и...
Ти си като стара хрътка, вечно виеш и хленчиш.
Всички се събраха и започнаха да ръкопляскат, а аз скочих на масата
и завърших с апломб.
Не си хващал заек и не си ми приятел.
Цялата зала избухна в аплодисменти.
При мен дойде най-хубавото момиче в училището.
Робин Роджърс. Дотогава не ме поглеждаше.
Целуна ме по бузата.
За момент се почувствах като Краля.
Изведнъж изпитах ревност към Робин Роджърс.
Не думай.
Не знам за теб,
но моята температура се покачва.
ДОБРЕ ДОШЛИ ВЪВ ВАВИЛОН
Това е Вавилон.
Като древните висящи градини.
На Вавилон.
Не, кръстена е на песента на Дейвид Грей.
Иска ми се да я бях написал аз.
Не пускаме с оръжия. Единственото ни правило.
И груповият секс е забранен. - Дай ги.
Заповядай.
Нямам оръжия. Само прегръдки.
Добре дошли.
Заповядай. Тук ще ти хареса. Безопасно и напълно органично.
Жестоко е. - Добре.
Ще претопим оръжията ти и ще ти дадем амулет.
Претопяват ги? - Да.
Символично е.
Сбогом, насилие. Здравей, мир.
Когато приключим, ще се качим горе. Дано да обичаш стъпала.
Хубаво е.
Благодаря. - Добре дошли във Вавилон.
Нека ви покажа пътя.
Само така.
Здравей, братко. Как си?
Здравей.
ХОТЕЛ
Събуди се, мое синьо кадифенце. Сега или никога.
Приятелите ми казват, че спиш като уморено пале.
Какво става?
Мамка му.
О, не, не, не!
Това не се случва наистина!
Не може да се случва!
Това е колата ми, нещастнико!
Извини ме, дребосък. Не очаквах, че някой ще е паркирал на алеята ми.
Твоята алея?
Точно така. Моята.
Странно, защото аз паркирах и никой не ми каза да се махам.
Всъщност алеята е моя.
Здравей, Невада.
Когато съм в града, аз я използвам.
Но сега аз съм в града и аз я използвам.
Ако продължавате така, никой от вас повече няма да използва алеята ми.
Май не говорят точно за алеята. - Не ми се вярва.
Доволен ли си? Браво! - Добра работа!
Само на мен ли този ми прилича на... - Странно.
Въобще не те харесвам!
Зловещо е.
Като криво огледало. - Мисля, че си паркирал неправилно.
Дано не ни глобят.
Спокойно. - Само казвам.
Какво става тук? - Какво?
Как така "какво"?
Той не ти ли напомня на... - Здравейте.
На какво?
Това е Албакърки, аз съм Флагстаф.
Аз съм Кълъмбъс.
Чудесно.
Талахаси и Уичита. Познавате Невада.
И още как. - Кротко, каубой.
Съжалявам за бившата ви кола. Както казвам винаги, очаквай неочакваното.
Една от заповедите.
ОЧАКВАЙ НЕОЧАКВАНОТО
Заповеди? - Да.
Напътствия за оцеляване. Имам много такива.
Интересно. - Номер едно е "работа в екип".
Това е добро хрумване. - Благодаря. Положих усилия.
Аз имам правила. Не толкова библейски. - Отлично.
Без правила ще настане хаос.
Благодаря. - Кълъмбъс има много правила.
Вярно. - Супер.
Какви са?
Не искам да тръбя сам. - Хайде де.
Нека аз да разтръбя. - Благодаря.
Първото правило е "кардио фитнес". - Да.
"Кардио"? Добре.
Какво? - Изсмях се неволно.
При него кардио фитнесът е на 29-о място,
което значи, че смята 28 заповеди за по-важни.
Припомни ми някоя от великите.
Номер дванайсет.
"Светът е тоалетна." Може да го развееш навсякъде
и да пуснеш крана.
Да го развееш, а? Звучи малко примитивно.
Развяването е за мъже. Жената може просто да се разголи.
По избор. - Аз се пазя от тоалетни.
Открай време внимавам край тях.
Това не е състезание. - Не е нужно да бъде.
Номер осемнайсет е "разгрей краката".
Чудесно. Аз имам само "загрей".
Не е състезание, но заповед номер 45 при мен е
"бъди възпитан".
Апокалипсисът не бива да ни прави грубияни.
Номер 42 е "не пипай всичко". А "лосион за слънце"?
Просто "сянка". - Разбира се.
Безплатна е и е навсякъде. Аз имам "двоен удар".
При мен е номер пет "увери се, че си убил".
"Избягвай краткотрайни стоки." - "Торбички с цип."
Същото е. - Да.
Не бих използвал думата "цип".
Избягвам имена на марки.
Чудесно. Какво ви води насам толкова скоро?
Тръгвахме към планините, но проклетите болти...
Болти?
Да. - Зомбитата в долините.
По-корави са от обичайните.
Сигурно е заради тичането и лова. Кръстихме ги на Юсеин Болт.
Атлетични са. - Това е напълно логично.
Ние ги наричаме Т-800. - Като Терминатора!
Любимият ми филм е "Терминатор 2".
При мен е на второ място. - Кой е на първо?
"Фантазия."
Хранителните запаси на болтите намаляват и са тръгнали на изток, което е лошо.
Знаеш ли кое друго е лошо?
Утрепа Зверчето.
Да извикаме Пътна помощ. Сигурно веднага ще дойдат.
Трябва да си изиграеш картите...
Това боди ми спря кръвообращението.
Към вагината?
Твоята вагина.
Какво ще пиеш, Флорида? - Прилича на човек, който обича ликьор.
Нещо лимонено с чадърче.
Чух "чадърче". Нека са две. - Три, моля.
Това ти е помощникът.
Партньор.
Човек поглежда Флагстаф и си казва: "Сигурно е слабак.
Дори женчо". Но той е звяр в боя, да.
Просто си любезен. Ти си мил човек.
Мерси. - Обичам те.
Аз също.
Ето го и моят Тъбс. Прилича на книжен плъх, но и той е животно.
Яде зомбита сутрин и до обяд ги е изкарал.
Наздраве.
Всичко изкарва до обяд.
Какво беше това?
Последвали са ви.
Тези са Т-800.
Или поне Т-700.
Няма Т-700. - Т-800 е първият модел.
Прекрасно е, че сте двама.
Да се стегнем и да ги попилеем.
Този лаф е от 2009 година.
Оставете на нас.
Не давай на момче мъжката работа.
Ние ги доведохме. Ще се погрижим.
Знаеш ли какво? Давайте.
Имате ли парола, ако нещо се обърка? - Много смешно.
Хайде. Да им покажем как се прави. - Дадено, шефе.
Аста ла виста, бейби. От "Терминатор 2".
Помниш ли?
Готов ли си?
Той е готин.
По дяволите! - Яжте олово!
Елате ми!
Само на мен ли ми се струват уникално дразнещи?
Уникално? Не.
Нямат големи шансове.
Правило 52. "Не се бой да поискаш помощ."
Да ти го начукам!
Флагстаф? - Да, шефе?
Днес се класира в отбора на звездите. Без майтап.
Невероятна работа.
Само на мен ли ми се струва, че болтите стават по-зли?
Абсолютни гадове.
Имам един кадър за вас, който ще влезе в историята.
Добре се получи.
Ти постоянно вдигаш летвата, затова ще продължим да яздим магистралите.
Гордея се с теб. - Уча се от най-добрия.
Недей така.
Добра работа. - Благодаря.
Ще бъде велик кадър. - Яко е, че ти дава шапката.
Куърк? - Да?
Мисля, че имаш нещо тук.
Това ли?
Това е просто... татуировка.
Татуирал си си захапка на зомби? - Не, направих си я в Бруна Лий Хил.
Успокойте се.
Всичко е наред.
Невада, защо не забъркаш по един от твоите...
Това беше малко странно.
Да. - Успокойте се.
Да изпием по едно питие.
Трябва да отпраз... отпраз...
Извинете ме. Това е от нерви след битката.
Мисля, че Албакърки е заразен.
Аз? Заразен?
Ухапаха те два пъти.
Флагстаф!
Не, това е лъжа. Повярвай ми.
Мен никога не ме хапят. - Мен също. Ние сме гъвкави.
Така е. - Добре ли си?
Напълно. - Сериозно?
Нищо ми няма. - Той е добре.
Не, не е добре.
Флагстаф, започваш да приличаш на Т-800 от "Терминатор 2".
Не, не, не!
Не!
Мърдай! Дръпни се!
Не! Не!
Нарушаваш десет заповеди в момента!
Това ти е за Зверчето!
Съжалявам!
Как си? - Зле.
А ти? - Зле.
Съжалявам, обувки. Извинявай, Елвис.
Мамка му!
Как си сега? - Пак зле. Да се разменим?
Каква полза за мен от размяната?
Мамка му!
Помощ!
Застреляй го! - Не искам да улуча теб.
Проклятие.
Оръжие!
Стига си стреляла! Остави на мен!
Добре. Презареждам.
Не замахвай! Не замахвай! Замахни!
Мамка му!
Не, не, не! Не мен!
Аста ла виста, бейби.
Благодаря. Много благодаря.
Тези типове са задници.
Добра работа. - Благодаря.
Може ли да нося шапката? - Не.
Добре.
Убийство на годината?
УБИЙСТВО НА ЗОМБИ НА ГОДИНАТА
Съжалявам. Не и след изпълнението на Матео Бианки от Пиза, Италия.
Помощ! Аз съм турист с две беззащитни деца!
Помощ!
Кучи синове!
Да. Тази Пиза.
Няма да ме изплюскате!
Не и днес!
Вървете на майната си!
Брависимо, Матео.
Неделя, неделя, неделя. - Голямата смърт е прав.
Тези коли лесно могат да се преобърнат.
Вярно е.
Трябва да я поканиш да дойде с нас.
Не, не, не. - Хубава двойка са.
Какво ви повтарям постоянно? Опитвам се да се отърва от багажа.
Да. - Пък и тя няма да се навие. Не е от тези.
Пази се, Слънчев щат.
Извинете.
Остани си опасна, Невада.
Не се обиждай, но сестра ми още е някъде там.
Да хващаме пътя.
Ако по някакво чудо не умреш,
винаги има място на алеята ми.
ТКБ
Ще гледам да остана жив.
Ти се върна. Добре.
Можеш ли да караш такова чудо?
Ще го разкарам от колата си и после може да се качвате.
Супер.
Тя е дива кобила, но мога да я обяздя.
Майчице.
Май му хвана цаката. - Мамка му!
Не, не, не!
Мръсно копеле!
Схванах.
Мамка му! Мамка му!
Мамка му!
Да оставим бележка.
Това е по твоята част.
Просто не мога.
Аз ще карам.
Какво беше това?
Удовлетворяващо.
Поставяй отбора на първо място. Невероятно е, че не съм се сетил.
Флагстаф беше толкова готин,
но къде беше красивата и емоционално недостъпна Канзас Сити?
Не знам. Може да го е зарязала, защото не вярва във връзката им.
Или е смятала да се върне под претекст, че й трябват оръжия и муниции.
Накъде биеш?
Мисля, че си достатъчно умен да се досетиш.
Мили боже.
Това шега ли е?
Не е истина!
Занасяш ли се с мен?
Тя защо е още жива?
Много ми липсвахте.
Мили боже.
Гледай напред!
Здравей, старче.
Да се съберем.
Странно е, че те виждам. Последния път беше...
Беше зомби. - Де да бях.
Алергична съм към ядките.
Ядки? - Да.
Май е имало ядки в пакета "Ядки асорти".
Кой да ти знае.
Не и аз. Мислех, че е веган.
Опитвах се да ти кажа, че е алергична реакция, а ти мислеше, че искам да те ухапя.
Ами... - Предишния път ти хареса да те хапя.
Благодаря, че стреля в небето.
Исках само да те подплаша.
Няма лесно да се отървеш.
О, не.
Криех се в гората и си казах: "Живеех във фризер,
защо не фризер на колела?"
Не мога да споря с тази логика.
Това ми липсваше.
Това сарказъм ли беше? - Беше ли?
Защо не се преместим на остров?
Чудесна идея. - Там няма да има зомбита.
Разбира се. - Да отидем на остров Темптейшън.
Ей! Ей! Ей!
Какво?
Хей! Хей! Хей!
Гледай пътя.
Искаш ли да сменя диска?
Това диск ли е?
Да, това са "Портисхед". - Какво?
"Портисхед"? - Знаеш ли кое е смешно?
Мислех, че се произнася "портишед", докато не отидох на един концерт.
По-скоро "порташийд".
Да. Смешно е.
Беше очевидно, че с Уичита сме родени един за друг.
Ето защо Мадисън се върна в най-неподходящия момент.
Радвах се, че не е зомби, но не можа ли да се върне във фризера?
Хей! Погледнете!
Вижте.
Стигнахме до Бейбилон.
Ако чувате повече от обичайното въодушевление в гласа ми, причините са две.
Първата е, че този път май наистина намерихме Литъл Рок.
Втората е, че вероятно си намерихме дом, а аз през цялото време търсех точно това.
Вавилон. - Обичам тази песен.
Това място е симпатично.
Господи! - Какви ги вършиш?
Наслаждавай се на малките неща. - Чантите ми са там!
Не е вярно. - Оръжията са забранени.
Тук ми харесва. Имате чувство за хумор.
Оръжията са забранени.
При никакви обстоятелства няма да се разделя с пушкалата си!
Тогава няма да влезеш във Вавилон.
Винаги може да чакаш в колата.
Искаш ли да видиш Литъл Рок?
Ето я. - Пречиствам си червата за 40 дни.
Литъл Рок.
Здравей.
Какво правите тук? - В безопасност си!
Добре. - Мили боже.
Ела. - Здравей.
Какво правите тук? - Ние не се зарязваме един друг.
Знам. Съжалявам.
Да сключим пакт. Край на бележките. - Край!
Чудесно. - Добре.
Груповият секс е забранен.
Добре, хубаво. Групов секс.
Уичита. Значи ти си Кълъмбъс, а ти трябва да си Талахаси.
Бъркли? - От Бъркли ли си?
Ти ли си Бъркли? - Ела тук.
Какви са шансовете да сме от един град?
Бъркли! - Успокой се.
Благодаря ви, че дойдохте, но тези хора са миролюбиви.
Дружелюбни са. Не вярвам да се впишете тук.
Претопиха оръжията ни. - Точно за това говорех.
Мисля, че трябва да останем.
Нямаш право на глас. - Имам.
Не си ли чувал за страдалките?
Суфражетките?
Не, скъпи. - О, боже.
Коя е тази? - Мадисън.
Недей. - Ще ти хареса.
Не го казвай. - Тя е гадже на Кълъмбъс.
Официално е.
Не си губиш времето, нали?
Благодаря, че гласува. - За нищо.
Закъснявам за кръга. Ще вървя. - Литъл Рок!
Съжалявам за това.
След като видя Литъл Рок сред приятели на нейната възраст,
Талахаси осъзна, че гнездото му е празно.
И чу зова на бизона.
ВАВИЛОН
Готов съм!
Не унивай. Казах ви, че заминавам.
Значи просто си тръгваш?
Време е. Ще търся приключения.
Литъл Рок е в безопасност.
Самотният вълк тръгва на лов.
Къде отиваш?
В съдбовна посока. На запад.
Запад е натам.
Както се пее в парчето на Фил Колинс,
"Ако обичаш някого, пусни го на свобода".
Песента не е негова. - Негова е.
Не е негова. - Негова е.
Да. Чао.
Не ме бива в сбогуванията, така че...
Не казвай онова за прасето. - Не си мокрете циците.
А, добре. - Не го очакваше, нали?
Предпочитам прасето.
Хей.
Не прави нещо, което аз не бих отказал.
Разбра ме. - Всъщност не.
Не? Добре.
Ще ми липсвате.
Няма да те забравя. Как се казваше? - Чао.
Казва се Талахаси. - Сали Тали!
Мечтая за дом там, дето бродят бизони
и сърни и антилопи си играят.
Там рядко ще чуеш обезсърчаваща дума
и небето е...
Т-800.
Решено е.
Кумбая!
Кумбая, Буда!
Всички заедно.
Кумбая!
Към теб.
Да започнем отначало.
Спокойно. Ще я взема. Извинете.
Хванах я.
Трябва да я ритнеш. - Така ли?
Не си ли виждал хаки сак? - Мислех, че е хопскоч.
Солти Тафи се върна! - Майко мила!
Цяло стадо Т-800 идва насам!
Тези фойерверки са като камбана за вечеря.
Спрете фойерверките! Спрете музиката! Всички да млъкнат!
Млъкнете!
Имам въпрос.
Всички оръжия ли претопихте?
Да, така си направихме медальони.
Иисусе! - Оръжията ми!
Май измислих нещо. Имам план.
Какъв?
Нямам план. Аз само пиша песни.
Не. Преписваш ги.
Слушай, Бъркли...
Между нас няма да се получи.
И 12-годишните знаят кой е Боб Дилън, позьор такъв!
Няма да те лъжа. Този момент ми достави голяма радост,
но зомбитата идват насам!
Добре. Генералът от Гражданската война сигурно умее да се бие.
Да.
Боря се с бедността, сексизма и неправдата.
Може да избягаме. - Приключих с това.
Каква полза от дома, ако не живееш в него?
Кълъмбъс? - Да?
Ще ме разплачеш.
Моля те, недей. - Боже.
Преглътнах сълзите.
Можем да направим само едно.
Групов секс, нали?
Не.
Ще се бием.
Ти ще умреш пръв, но ентусиазмът ми харесва.
Може да умреш. - Благодаря за саможертвата.
Всички да ме чуят.
Те са сто пъти повече от нас, но нямат това, което имаме ние.
Оръжия?
Нямаме. - Какво?
Имаме сърца, умове и биогориво.
БУМ
Ще взривим зомбитата като на Четвърти юли.
После ще подгоним останалите. Ще оформим ръкавица.
Едно, две, три.
Накрая ще ги пометем. -Яко.
Ще се получи, нали? - Налага се.
Търкаляй.
Не спирай да въртиш. - Добре.
Не спирай. - Да.
ЗДРАСТИ
Вече няма връщане.
Готово.
Супер.
Ще се получи.
Красиво е.
Това значи, че идват зомбита. - Идват!
Време е да се стегнем. - Трябва ти нова фраза.
Да ги попилеем и да се смеем.
Римата не я прави добра мотивираща фраза.
Какъв й е проблемът? - Не знам. Обичам рими.
Започва се. - Добре.
Зомбитата идват!
О, боже! - Пазете се!
Ето ги! Идват! - По местата!
Да ги подпалим!
Движение! Качете се нависоко.
Точно така.
Добре. Избухвай!
Моментът е идеален да избухне!
Не се получава.
Проклятие.
Боже!
Получи се!
Майчице.
Да оберем оцелелите. - Добре.
Мамка му. Тези ли са оцелелите?
Идват право към нас.
Пригответе се!
Избийте гадните копелета!
Не ми е приятно да го кажа,
но мисля, че това е краят на пътя.
Елате тук. - Обичам ви.
Аз ви обичам повече. - Беше яко.
Ще умрат.
Хей!
Неделя, неделя, неделя!
Бог да поживи селяндурите!
Да ви закарам? - О, да.
Качвайте се.
Коланите? - Закопчавам се.
КОЛАНИ
Четвърто правило.
Ти също. - Не съм женчо като Кълъмбъс.
Нищо лично.
Боже! - Неслучайно има колани.
Да.
Малко ми се гади.
Някой да отвори прозорец. - Без такива.
Свали стъклото!
Всички ще повърнем.
Добре, добре.
Спри, за да ме изядат! Ще бъде по-приятно.
Пазете се! - Давай!
Колко си секси!
Не казвай "секси". Вече ми се гади.
Мамка му. Мамка му.
Мамка му.
- Добре ли сте?
Благодаря, че летяхте с Голямата смърт. - Да вървим!
Тези машини лесно се преобръщат.
Трябва да бързаме. - Хайде.
Живо! Идват!
О, не! - Ето ги!
Давай, давай! - Мамка му!
Хайде! - Гадост!
Давай!
Мамка му!
Благодаря.
ПОИСКАЙ ПОМОЩ
Да! - Ето ги.
Влизайте! - Живо!
КАРДИО ФИТНЕС
Бягайте!
Нямам патрони. - Зад вас съм.
На позиции! Ще ги задържа.
Аз съм Донки Конг, тъпанари!
Няма да напишете историята на Зомбиленд,
ако не разкажете за онзи паметен ден.
Денят, в който един смелчага се пожертва
и почете паметта на индианските предци, които може да има, а може и да няма.
В този ден той поведе първия, последния и единствения велик зомби скок.
Убийство на годината?
На века.
Но има един проблем. Два.
Талахаси! - Идваме!
Дръж се!
Ще падна! - Мамка му!
Не можем да ти помогнем!
Помогнете ми!
Какво да правим? - Да ги замерим с нещо.
Мамка му. Добре. Извинявай.
Удари ме в топките!
Извинявай.
Не мога да се държа. Ще падна.
Не! Не!
Да живее Краля!
Още съм тук.
Дай ръка. - Дръж се.
Протегни си крака. - Проклятие!
Хвани го. - Човешка верига. Ужасна идея.
Не стигам. - Ритай! Хванах те!
Дърпай!
Хванах те.
Добре.
Боже. Добре ли си?
Да. - Беше страхотно.
Благодаря.
Хей.
Запазила си пистолета.
Не си давам любимия подарък.
Защо не го извади по-рано?
Забравих го. Изпуших много трева.
На мен си се метнала.
Да.
Да?
Да ли?
Да.
Да, да, да?
Да. Да. - Да?
Наистина ли?
Защо размисли?
Зомбиленд или не, ние сме родени един за друг.
Значи това й принадлежи.
Супер.
Благодаря ти.
Добре.
Готова ли си? - Да.
Давай.
Направи го.
Супер.
На коя ръка? - Тази.
Добре. - Готово.
Ела тук.
Браво на теб.
Ще придружа говедото до олтара.
Добре, че не умря.
Окръг Уашоу.
Какво? - Уашоу, Невада.
Рино.
Най-големият малък град на света.
Давай. - Благодаря.
Яко. - Боже!
Какво? Какво?
Мили боже! - Мамка му.
Хоумър. - Работата ни приключи.
Да купонясваме!
Хайде! - Да!
Чакайте ме!
Кадилак "Флитууд" от 1955 година.
Всеки косъм по тялото ми е наелектризиран.
Гадост! - Накъде?
Да се прибираме, а?
У дома ли?
Да. - Добра идея.
Къде е домът ни?
Мисля, че вече пристигнахме.
Приключенията ни научиха какво представлява домът.
Уичита не биваше да се бои от него, а аз не трябваше да го търся.
Защото домът не е място, а хората до теб.
Затова има дума "домакинство". И моето е страхотно.
До следващия път. Аз съм Кълъмбъс.
От името на Уичита, Литъл Рок, Рино и Талахаси
ви казвам "аста ла виста, бейби".
Това е за теб, Флагстаф.
ЗОМБИЛЕНД: ДВОЕН УДАР
Съжалявам. Още нещо.
Чувствам се виновен за това, което каза Невада.
Канех се да мърия един човек.
Подиграх се с най-добрия ни комедиен актьор.
Но искам да се реванширам на всички.
За целта се връщаме в 2009 година.
ЗОМБИЛЕНД
ДЕН НУЛА
ГАРФИЙЛД 3 ФЛАБИ ТАБИ
Добре дошли на представянето на "Гарфийлд 3".
Имате пет минути.
Задавайте въпроси за филма и не се отклонявайте.
Идеята за трилогията беше... Всеки артист мисли за великите.
"Кръстникът",
"Смъртоносно оръжие".
Но защо "Гарфийлд 3"?
Ще си остане ли между нас? - Да.
Дрогата струва пари.
Колко от деветте живота ви остават?
Заснех три филма "Гарфийлд".
Остават шест.
Същността на "Гарфийлд"...
Да.
...е в космите.
Знаех си, че ще ме попитате.
Ще ми дадете ли топка косми?
Не искате ли да опитаме?
Не. - Ще го направите ли?
Дайте ми топка косми. - Стига де.
Хайде.
Да го направя ли с вас?
Хайде. - Бях на косъм.
Да си направим селфи.
Чудесно.
Добре ли си?
Изцапа микрофона.
Ще донесете ли кърпичка на Ал? Да го заведем в стаята.
Аз съм ти горещ почитател.
Добре, Тим, да се махаме. Някой да ми докара колата. Готов съм.
Не съм виждал Ал Рукър да се държи така.
Мисля, че светът е срещу мен.
Мили боже. - Сега е истина.
Майчице.
Извинете.
Супер.
Помощ!
Бил Мъри, обичам някои твои филми! Помогни ми.
Не ме е страх от призраци.
Мразя понеделниците.
Извинете. На испански звучи така.
Съжалявам за акцента.
Превод на субтитрите: Антония Халачева